Tidligere på Heroes
Jeg må slette minnet ditt.
-Hiro, hvor gammel tror du at du er? -Jeg er 10.
Dette kommer til å fortelle oss hva vi må gjøre.
-Kan vi holde Matt ute av dette? -Hvis du er ulykkelig, kan vi alltid ordne et vanlig liv for deg.
-Bare fortell meg hva jeg må gjøre. -Bli med Parkman.
Jeg kom for å leite etter deg, men fant ut at du allerede ventet på meg.
Det må bety noe.
Du reddet livet mitt en gang, Elle. Ser du ikke at jeg står i gjeld til deg.
Jeg tilgir deg. Nå trenger du å tilgi deg selv.
Arthur har sannsynlig funnet ut at det finnes en tredje formel.
Katalysatoren, bortgjemt i blodet til et menneske.
Jeg tror jeg er katalysatoren
Jeg ser vi deler en fascinasjon.
Det ser ut som kreftene jeg dokumenterte, tok sted under den siste solformørkelsen.
Det er et øyeblikk i enhver krig,
hvor alt endres.
Øyeblikket hvor veien bøyes,
allianser og krigslinjer skiftes.
Og reglene for krigshandling gjenskrives.
Øyeblikk som dette kan endre gangen i krig. Snu tiden.
Heve blikket Vi gjør hva vi kan for å forstå.
Til å være klar for forandring, studerer vi hjertet.
Hindrer frykten, overvinner kreftene våres og ser etter tegn,-
- og det starter.
Men disse øyeblikkene. Spillereglene endres.
Forblir et mysterium.
Skjebnens usynlige hånd. Flytter brikkene på et sjakkbrett.
Uansett hvor mye vi forbreder oss,-
hvor mye vi motstår forandringene, er klar for øyeblikket,-
Å kjempe det uungåelige resultatet.
Til syvende og sist er vi aldri klare,-
-når det begynner.
-Du begynner å bli god til det. -Det er ikke så lett som du får det til å se ut.
-Du kommer deg, ikke tenk på det. -Vel, jeg trenger å mestre det nå.
-Jeg må bevise meg. -Til hvem?
Ingen. Jeg tror ikke du forstår.
Ok. Vi prøver igjen.
Gabriel. Du må gjøre noe for meg.
Finn Claire Bennet, og få henne her. Kan du gjøre det?
Ja, sir. Selvfølgelig.
-Jeg blir også med. -Hva?
De kommer ikke til å gjøre det enkelt for deg. Å få tak i Claire.
Du trenger hjelp.
Jeg var oppdratt til å være en jente av bedriften.
Jeg trodde du hadde lagt alt dette bak deg.
Det er alt jeg kan. Du trenger hjelp.
La meg hjelpe deg.
Er dette OK for deg, far?
Jeg tror dere to gjør et godt par.
La oss finne heiejenten.
-Hvorfor alltid meg? -Du er katalysatoren. Arthurs formel fungerer ikke uten deg.
Jeg har en plan, men vi må samarbeide for å stoppe ham.
Hvor er alle de andre?
Nathan skal prøve å finne haiteren. Matt Parkman prøver å finne Hiro Nakumara.
Og du, Claire, spiller den viktigste rollen.
-Flott. Hva er oppdraget mitt? -Oppdraget ditt er å unngå å bli fanget.
Hold deg unna problemer.
Men jeg kan kjempe. Jeg kan mer. Jeg kan være mer.
Eneste stedet du skal være er utenfor rekkevidde.
Nei! Kommer ikke på tale! Jeg er ferdig med å gjemme meg.
Vi må alle ofre oss for noe.
-Hva skal du gjøre? Stenge meg inne? -Ikke tro det ikke har streifet mitt hode.
Men nei, jeg har en annen plan.
Hei, Claire-bamsen.
Det er for farlig å reise aleine.
Jeg skal ned der for å finne haiteren, så kommer jeg tilbake.
Haiteren er der for å spore ned Nivå 5-flyktninger. Denne mannen, Baron Samedi. Se.
-Baron? -Nei, det er et kallenavn. Voodoo-dødsguden.
Mannen betyr bråk. Narkotikasalg, kidnapping, slaveri.
-Du trenger hjelp, Nathan. -Jeg skal ikke ned der for å redde landet.
Hør, bare...
-Du forstår ikke. -Så forklar.
Når jeg fant ut av evnene mine, visste jeg hvem jeg måtte bli.
Ok? Men nå--
Pete, selv om du ikke har evnene dine-- betyr det ikke at du ikke har en mening.
Det vil det være hvis du ikke tar meg med.
Nathan.
Ok, kom igjen.
Jeg trenger katalysatoren. Du sa du skulle ha den til nå.
Du sa du ville helbrede meg!
Jeg har folk på saken, men alle våres planer kan gå opp i røyk.
Hva snakker du om?
Jeg tegnet dette. Det kommer til å skje i dag.
Dette er Claire Bennet. Hun kan ikke dø. Det er umulig.
Akkurat mitt poeng. Det kan ikke skje, men det vil.
Du er forskeren. Fortell meg hvordan.
-Det er solformørkelse i dag. -Ja.
Når jeg først så evner manifistere seg, så var det solformørkelse.
-En global hendelse. -Du sa det var en tilfeldighet.
-Det var det jeg trodde, men-- -Men hva? Hva betyr det?
Jeg vet ikke!
Men jeg vet at hvis Claire Bennet dør, så dør katalysatoren med henne.
Og det er null håp for meg å bli helbredet.
Det forklarer dette.
Jeg kommer til å dø.
Alt kommer til å endres i dag.
Jeg forstår ikke hva Hiro Nakumara har å gjøre med noe av dette.
-Angela hadde klare ordrer for oss. -Mannen er gal.
Nei, han reiser gjennom tid.
Hvis Arthur Petrelli har oss i lenker, har han ingen betydning.
Jeg hadde Hiro's nummer i farens mordfiler. Er du nervøs over noe?
-Arthur Petrelli skremmer meg. -Du trenger ikke å være redd for ham.
Selvfølgelig gjør jeg det!
Han kan ta vekk evner, og jeg forådte han.
-Jeg forådet deg. -Det gjorde du ikke.
-Jeg er en foråder. -Hva?
Og en løgner, en tyv og--
-jeg er selvisk, ærlig talt vet jeg ikke hvorfor du holder meg i nærheten.
Fordi du er en av de gode nå.
- Så du stoler på meg? - Ja!
Helt og holdent?
Ja, jeg stoler på deg. Jeg kjenner deg, Daphne.
Nei, du sier det, men du kjenner meg egentlig ikke.
-Vi hadde et liv sammen. -I en drøm.
-Det var en åndstur. -Det var ikke ekte.
Arthur drepte faren din. Han kan drepe oss alle, eller det som verre er.
Jeg kommer ikke til å lat det skje deg noe. Jeg lover.
Vær så snill, hjelp meg å finne Hiro. Kom igjen.
Hvordan skal du gjøre det? Mannen reiser gjennom tid for svarte.
Hei, jeg trenger din hjelp. Du må hjelpe Hiro.
Se.
-Hva står det? -Det står, "du må hjelpe Hiro".
Arthur Petrelli slettet minnet hans. Nå tror han at han er 10 år.
Det er bak der.
Vi kommer alle til å dø.
-Dette er Stephan Canfield's hus. -Her er du trygg. Utenfor fare.
Sist gang vi var her holdt vi nesten på å forsvinne i et svart hull.
Hva gjør det trygt nå?
Enkelt oppsett. Kontollerbart.
-Jeg vet hvordan du liker å kontrollere ting. -Ok, jeg gir meg. Hva betyr det?
Det betyr at du gjør hva det koster for å holde katalysatoren trygg, ok?
Jeg vil at du skal være trygg, Claire. Deg.
Ikke en katalysator.
-Forstår du? -Jeg forstår.
-Er du ikke død? -Det ville du likt.
-Hva gjør du, Nemesis? -Jeg er ikke en nemesis lengre.
Jeg er en av de gode nå.
Jeg kan ikke hjelpe han. Jeg kan ikke forstå han.
Arthur gjorde virkelig et nummer av Hiro. Han tror han virkelig er 10 år.
-Kom deg inn i hjernen hans, og fiks ham. -Jeg tror ikke jeg kan.
-Han tenker på japansk. -Men tegneboken sier at du--
Jeg vet ikke hva jeg skal si til deg. Dette er forbi min rekkevidde.
Hiro er våres sjanse. Våres nye håp hvis du husker.
Jeg vet, men han kan fremdeles reise gjennom tid.
Han kan teleportere. Og han er fremdeles veldig mektig.
Jeg kan ikke-- jeg kan ikke gjøre dette. Jeg beklager. Jeg må ut herifra.
Hva? Hva snakker du om? Daphne!
- Du pauset. - Hva?
Når jeg spurte deg om du stolte på meg, så pauset du.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Jeg er superkjapp.
Brøkdeler av et sekund føles som timer for meg.
Og du pauset. Du kjenner ikke meg
Og du vet ikke hva jeg har vært igjennom!
Hva skal det bety? Daphne, kom igjen.
-Matt-- -Lawrence, Kansas.
-Slutt å lese tankene mine! -Hva er i Kansas? Kom igjen.
-Gi deg! -Det er hvor du bor.
La meg være!
Tøft! Gjør det igjen!
Ja, sir. Det blir tatt hånd om.
-Hvem snakket du med? -Arthur.
Oppdaterer han på statusen våres. Han tror Claire er med faren sin.
Brillemannen selv.
Skummelt. Han vil ikke gjøre dette noe enklere.
Faktisk, så vil han.
Jeg ville ikke at han skulle komme inn i hodet,-
-så han kunne drepe meg, men det fungerte begge veier.
Jeg vet hvordan han tenker. Jeg vet hvor han vil gjemme henne.
Jeg er bekymret for deg. Alle disse "Ja, sir".
Og spiller den snille gutten.
Jeg prøver å være ansvarlig.
Selvfølgelig. Ansvarlig.
Hvor er den helvetes leiebil-mannen?
Sannsynligvis er han i telefonen med politiet,-
-jeg fortalte ham at du var en seriemorder, og at du har kidnappet meg.
-Du spøker. Hvorfor ville du gjøre det? -Fordi jeg prøver å hjelpe deg.
Bedriften tar feil ved å skjule evnene våres.
Vi kan gjøre hva vi vil. Vi kan ta det vi vil.
-Stol på meg. -Kom igjen, vi går.
Du går ikke noen steder!
Gud. Hjelp! Hjelp meg, vær så snill!
Gi slipp på jenten.
Takk. Tusen takk.
Sir, legg ned våpenet er du snill.
Du forstår ikke hva som egentlig skjer her.
Hun fylte meg inn ganske bra, ditt seriedrepende avskum.
Alle prøver å få deg til å bli noen. En guttespeider. Et monster.
-Hva blir det til, hæ? Hvem er det du egentlig? -Hold kjeft.
Jeg burde drept deg her og nå. Sagt det var selvforsvar.
Jeg ville blitt berømt. En ekte helt.
Jeg hater helter.
Hva betyr denne solformørkelsen?
Og hvordan kan den muligens ramme oss?
Månen kontrollerer sjøens bølger, solen våres interne klokke,-
-men noe skjer med meg.
Jeg forandres. Jeg kan føle det.
Og jeg kan ikke kontrollere det.
-Hva er dette for? -Slå meg med den.
Du ville jeg skulle trene deg opp, la oss gjøre det. Her og nå.
Er dette hvordan du kommer over skyldfølelsen din?
-Jeg klarer meg fint uten deg. -Har du?
Jeg tok dukkemannen.
Ja, du var heldig, og du fikk nesten din mor drept.
Dette er seriøse, farlige kriminelle.
-Jeg vet! -Det virker ikke som du tror det.
Hvordan virker jeg da?
Som en jente som ikke kan bli skadet! Dum og bekymringsløs.
Hva vet du? Du var den som forsvant, husker?
Min mangel på tilstedeværelse gir ikke deg grunn til å oppføre deg bortskjemt.
Jeg har prøvd å gjøre noe godt med evnene mine.
-Og jeg prøver å holde deg trygg. -Jeg trenger ikke din hjelp!
Så slå meg!
Jeg sa slå meg!
De gode nyhetene er at du definitivt har styrken.
De dårlige nyhetene er at du er klumsete, treig, og åpenbar.
Takk.
Denne gangen prøv å få kroppen din inn i slaget.
På den måten vil all kraften være på enden.
Ok, la oss prøve igjen.
-Hva er dette, tae-kwon-do? -Nei, baseball.
Vi prøver igjen.
Det er Tracy. Nathan går sine egne veier.
-Han er gått for å finne Haiti-mannen. -Det er smart, å bruke haiteren imot meg.
-Det kan vi ikke tillate oss. -Du vil ikke skade han?
Jeg har lært meg i dag at det er visse ting som er utenfor min kontroll.
Hva skal det bety?
Det er på tide å få Nathan til å se hvordan verden virkelig er.
Hør, jeg hjelper deg fordi du sa at vi kan få Nathan inn i Det Hvite Hus.
-Du trenger ham, Arthur. -Så gjør du.
Du må gå til Parris Island. Bruk noen av kontaktene du har.
-Jeg tar ikke ordrer fra deg. -Hvis du vil ha en fot inn i det ovale kontoret,-
-så gjør du eksakt hva jeg sier.
Parris Island?
-Treningsfasilitene til marinen? -Hver krig trenger en hær.
Washington.
-Det er ingen ro for de skadefro. -Åpenbart ikke.
-Jeg trenger Hiro til å finne Daphne. -Men hun stjal formelen. Hun er en skurk.
-Nei, det er hun ikke. Hun er bare redd. -Av hva?
Jeg vet ikke, men vi må finne ut av det.
Jeg fortalte jeg tvilte på henne. Jeg nærmest pakket tingene hennes.
Hør, vi trenger å hjelpe Hiro, få ham tilbake til det normale, stoppe Arthur Petrelli--
Men det tar bare et minutt. Alt han må gjøre er å teleportere meg,-
-til Lawrence, Kansas, jeg får tak i Daphne--
Lawrence, Kansas.
Ja, det er oss. I kornåkeren.
Hun fortalte at hun vokste opp på en kornåker.
-Kornåker? -Ja.
La oss gå til kornåkeren.
Lawrence, Kansas. La oss gå.
Utrolig, det virket. Dette er rett. Det er Daphne's hus.
Jeg kan høre tankene hennes. Hun er der inne.
Utrolig!
Hei, gutter
Det starter.
Pete!
-Pete, går alt bra? -Ja, det går fint.
-Er du? -Det går bra.
-Hva skjedde? -Jeg vet ikke.
Jeg fløy, og så gjorde jeg det plutselig ikke. Jeg falt kjapt.
-Og nå? -Ingenting. Jeg kan ikke fly.
Var det ikke en solformørkelse den dagen du fløy?
Ja. Og så?
Du finner ikke det merkelig?
Mannen vi leter etter, haiteren, han tar krefter vekk.
Kanskje han så oss komme. Jeg vet ikke.
Kanskje det er hele dette jævla landet.
Vi må finne ham.
Kom igjen, la oss lage spor.
Vi har en lang vei foran oss.
Hva søren er dette? Vooodoodukker?
Nei, de er kalt pwen. De er sendebud.
Troende for frelse. Forløsning.
La oss gå.
På kartet, står det at haiterens hytte er denne veien.
-Det skal være 2 kilometer opp. -Vi falt.
Ja. Fremdeles denne veien.
Skal du--
Er det ikke--
-Noe jeg kan hjelpe deg med? -Hei. Ja, jeg--
Jeg er en venn av Daphne. Kan jeg snakke med henne et øyeblikk?
Daphne er ikke her.
Daphne, jeg vet du er der inne! Kom igjen, jeg trenger bare et minutt.
Gå vekk, Matt.
Som jeg sa, hun er ikke hjemme.
Hvorfor lar du ikke bare meg komme inn?
Truer du meg?
Jeg sa--
Slipp meg inn.
Hvorfor skakker du hodet sideveis? Hva er problemet ditt?
Psst! Hva skjedde?
-Kreftene mine er vekke. -Kreftene hans er vekke.
-Ingenting. Ingen krefter! -Hans også.
Hva foregår?
Skal du fortelle meg hvem det var?
Nei.
-Jeg spør ikke mye spørsmål her. -Og det setter jeg pris på.
Men du har vært lenge vekke.
Dette er mitt hjem. Kan ikke jeg bare komme hjem?
Føler du deg ikke bra?
Nei.
Det skjer igjen.
Unnskyld, kjære.
-Har du dem fremdeles? -Ja, jeg skal hente de.
Ok, vi burde nå landsbyen innen timen.
-Du vil ikke en gang innrømme at du tok feil. -Vil du virkelig gå inn på dette nå?
Kom igjen.
Du må slutte å behandle meg som din idiot lillebror.
Du leste kartet rett. Gratulerer.
-Jeg skulle ønske jeg kunne fly. -Men du kan ikke.
Det er rett, jeg er kraftløs som deg.
Hvis det ikke hadde vært for meg hadde du vært fortapt og aleine.
Hvis det ikke var for deg, hadde jeg vært hjemme nå.
Jeg tok deg bare med for å beskytte ditt skjøre ego.
-Vet du hva? Jeg trenger ikke høre på ditt ynk. -Nei, men vet du hva du trenger?
Min hjelp. Jeg har reddet skinnet ditt hele mitt liv.
-Er det sant? - Det er det.
Når du hoppet fra det taket som en tulling, hvem fanget deg?
Hvem dro deg ut av Kirby Plaza når du var på vei til å gå opp i luften?
Du vil ha min respekt? Du vil ha mitt samtykke?
Fortjen det!
Hvorfor skal jeg ha din respekt? Du er en unge!
Unnskyld meg?
Du har ingen ryggrad.
Jeg er en amerikansk senator. Du er en sykepleier.
Du er alt hva far din ville at du skulle være. Hans drømmer? Hans mål.
Han fant alltid en vei å komme under huden din,-
-og manipulere deg og bruke deg.
Hvor kommer dette fra?
I framtiden valgte du ham.
Du valgte far, Nathan.
Vel, jeg er her nede nå, Pete. Jeg prøver å stoppe ham.
Nå hjelp meg.
Bra! Kontroll først, og så slå igjennom. Føler du kraften?
Igjen.
Fortell meg hva du tenker.
Nei.
Ok, få has på sinnet. Det gir deg styrke. Ta en sving mot meg nå.
-Jeg vil ikke svinge mot deg. -Kom igjen. Slå meg!
Se om du kan treffe meg. La oss gå.
Kom igjen.
Du prøver ikke engang, Claire. Fortell meg hva du tenker.
Hver gang du kom hjem fra turer, klemte jeg deg alltid så hardt jeg kunne.
Jeg trodde at hvis jeg klemte deg hardt nok, ville du ikke forlate meg igjen.
Hvorfor forsvant du alltid?
-Jeg trenger litt luft. -Claire, vent litt. La oss snakke om dette.
Nei, jeg mente ikke å ta det opp. Bare glem det.
Hei, jenter.
-Du har haiteren der inne? -Nei, bare meg.
Ut av huset, nå. Dere får ikke Claire.
Morsom sagt.
Vi vil.
Claire, hold deg unna!
Claire!
Sandra!
Herremeg. Hva skjedde?
Hun er blitt skutt.
-Hvorfor healer hun ikke? -Jeg vet ikke.
Noe er galt. Evnene hennes virker ikke.
-Vi må få henne til et sykehus. -Nei!
De rapporterer skuddsår til politiet. De kommer til å stille spørsmål.
Hun blør! Hun er såret. Jeg ringer 911.
Hva skjer når healingen kommer tilbake?
Noah--
Bare en lettere skade. Vi klarer dette. Legg på telefonen!
-Jeg henter førstehjelpsskrinet. -Takk.
-Hva skjedde? -Jeg vet ikke. Skulle ønske jeg kunne.
Kanskje du hadde rett.
Jeg har vært dum, bekymringsløs. Jeg trodde jeg var uskadelig.
Claire, du skulle ikke ha--
Det gjør vondt.
Jeg trodde jeg aldri skulle få kjenne smerte igjen.
Det gjør vondt, men samtidig nydelig.
-Takk for at du reddet livet mitt. -Alltid.
Ingenting. Ingen krefter.
-Fremdeles ingen krefter. -Ja, så mye forstår jeg.
Hvorfor skjer dette? Hvordan får vi det tilbake?
Kanskje Daphne var rett. Kanskje Arthur tok de vekk.
Jeg skulle aldri noensinne tro at jeg skulle savne--
Akkurat nå er alt jeg vil å forstå hva hun tenker på.
Hva skal vi gjøre?
Gjøre? Du må gjøre det du kom her for!
Han sier du må redde Daphne.
Jeg kan ikke! Jeg kan...ikke! Ikke uten hode-greien min.
-Han sier han ikke kan. -Han kan ikke?
Hva?
Dette er en del av Hero's jakt
Kan du vinne uten krefter?
Slutt med det der.
Han kommer til å skade deg.
Hvordan sier du "slutt med det der"?
Du må ikke tvile på oppdraget ditt.
Kornbladene vil fortsette å komme.
Bare du har krefter til å stoppe det.
Du må ikke tvile!
Se! Du gjorde det!
-Ikke skad meg. -Jeg skal ikke skade deg.
Jeg skal redde Daphne.
Han skal redde Daphne.
Utrolig!
Mens han gjør det...
må vi få kreftene tilbake.
-Kan du gjøre det? -Jeg har en plan.
Hvor tok du alt om kornbladene og Hero's jakt fra?
Lørdagsbillaget til Samurai Matinee Showdown.
Vi har nådd slutten på tegneserieboken.
-Vi må finne neste billag. -Hvordan?
Hver by og sentrum rundt verden,-
-har et sted hvor de vise menn samles.
Greske orakelet på Delphi. Biblioteket i Alexandria.
Hall of Justice.
-Hvordan skal vi finne dem? -Bare stol på meg.
Det er et mirakel. Total ettergivning.
All effekt fra formelen har forsvunnet. Skalering, evner,-
-jeg har ingen idè hvordan eller hvorfor.
En slags sammenheng med solformørkelsen? Videre studie er garantert.
Men ikke enda.
Du skal ingen steder.
Nå vet vi meningen av solformørkelsen. Alles evner har forsvunnet.
-Du må få de tilbake. -Jeg vet ikke om det er mulig.
Hvem vet hva implikasjonene av denne hendelsen er?
-De kan være ugjenkallig. -Det er uakseptabelt.
-Hva gjør du? -Uten evner er jeg ingenting.
Jeg har allerede vært ingen. Forstår du?
Vi forblir her til du får alt tilbake.
Dette er planen din?
Hun hadde rett. Vi kommer alle til å dø.
-Nei, det skal vi ikke. Det er onsdag. -Så?
Ny tegneseriebillag!
Tegneserien tok oss så langt.. Den nye vil fortelle oss hva vi må gjøre.
Spør om de har siste billag.
-Unnskyld meg? -Bare et sekund, slapp av. Vi har røde hulker for alle.
-Sam? -Ja?
Mann, dette er helt vilt.
Alle våres spørsmål vil bli besvart.
-Er han alltid så stille? -Jeg vet ikke. Hvorfor ikke spørre ham?
Jeg setter virkelig pris på din hjelp, men vi trenger å få deg hjem.
-Min far er i live. -Arthur lever?
Du er en av få som kan stoppe ham. Jo fortere du kan få vekk denne magien av oss,-
-jo fortere kan jeg fly oss hjem, og ta oss av ham.
Jeg er ikke ansvarlig for tilstanden du er i. Min evne har også forsvunnet.
Universet har bestemt våres skjebne.
Kan universet skaffe meg en telefon? Jeg kan kalle militæret, få oss på en C-130,-
-få dette unnagjort.
-Jeg går ingen steder før jeg har stoppet Samedi. -Mannen fra Nivå 5.
Jeg er ansvarlig for hans ondskap. Han er min bror.
Som oss, spesiell. Huden hans er ugjentrengelig.
Av kniv, flammer, kuler.
Mange her tror han er en Gud. Han bruker frykt for å forme hærer.
De har drept, stjålet, kidnappet. Jeg stoppet ham en gang, fikk han vekk, men nå,-
-Du kan ikke gjøre dette aleine. -Peter, dette er ikke din kamp.
Du hjalp våres familie en gang. La oss i det minste gjøre opp for oss.
Hør, du har bevist at du kan være tapper.
Men ikke være dum. Tenk over det, Nathan.
Den eneste måten å få denne mannen tilbake med oss er,-
om vi hjelper å stoppe broren hans.
Hvis du ikke har tenkt å gjøre dette av de rette grunner,-
-i det minste gjør det av egoisme.
Vekk! Vekk! Løp!
Mitt navn er, Nathan Petrelli. Jeg er amerikaner.
Vi vet alt om deg, senator Nathan Petrelli. Din far advarte oss om at du kom.
-Min far? -Ja.
Hva fortalte han deg?
Han ba meg være meg selv.
Ingen feber.
Føler du deg bedre?
Ganske greit, alt tatt i betraktning.
Vi skal finne ut hva som skjer med deg.
Men for nå, må du hvile. Jeg er i underetasjen.
Jeg er glad i deg, pappa.
Jeg er glad i deg, Claire-bamsen.
Nei.
Nei, hva?
Du går, gjør du ikke?
-Ikke forlat din datter. Ikke akkurat nå. -Hun har det bra.
Hun er redd. Hun vet ikke hva som skjer.
Hun trenger deg.
Det er noe jeg må avslutte.
Daphne?
Daphne, jeg forlater deg ikke før jeg får snakket med deg.
Gå vekk, Matt.
Nei.
Nei, jeg kom her fordi jeg vet nøyaktig hvem du er.
Du er smart, vakker og morsom.
Jeg bryr meg ikke om åndsturen er en spøk.
Jeg kommer aldri til å gi opp,-
-fordi jeg er forelsket i deg.
Daphne!
Døren er åpen.
-Daph? -Jeg er her inne.
-Jeg ville bare ikke at du skulle seg meg slik. -Som hva?
Som dette.
Hei, skatt.
Claire.
Nei. Åh gud!
Det gjør vondt.
Det kommer til å fortsette å gjøre vondt hvis jeg ikke kan få den på plass.
Slutt å syt.
Takk.
Hva skjer med oss?
Jeg har ingen anelse.
Jeg pleide å forstå alt, men...
Ingenting gir mening.
Vi er bare mennesker.
-Er du ok med det? -Det er faktisk en lettelse.
Jeg følte lysten,
lysten til å ha krefter er hemmende.
Føltes som om hjernen min var fylt av bomull og is. Jeg har ikke følt det slik siden,-
-siden jeg møtte deg.
-Jeg fikk deg til å bli det monsteret. Det er min feil. -Nei.
-Du fulgte bare ordrer, en bedriftsjente. -Nemlig! Vi er begge så--
Maktesløs?
Vi kan ikke ta det vi vil lengre.
Sier hvem?